EN VÄRLDSOMSEGLING UNDER HAVET
KAPITEL 1: OROANDE RYKTEN!
1868 STÖRDES REDERINÄRINGEN AV RYKTEN OM ETT HÄMNDLYSTET,
HÄRJANDE SJÖODJUR. EN RAD UNDERLIGA HÄNDELSER
DRABBADE VISSA FARTYG PÅ SÖDERHAVET, OCH SJÖFARTEN
PÅ DEN MARDRÖMSLIKA FARLEDEN BESTOD NU AV ETT FÅTAL SKEPP.
Det finns inget sjöodjur.
Men vi behöver manskap.
Och för att rätt ska vara rätt, betalar vi dubbla lönen plus bonus,
Frisco-Shanghai, fram och tillbaka. Alla upphittade.
Alla döda menar du!
Mönstra inte på, grabbar.
Sjöodjur brukar strunta i såväl bonus som dubbel lön.
Ni kommer aldrig tillbaka för att hämta lön i Frisco.
Här har vi en som seglade på Gyllene Pilen och återkom helskinnad.
Kom här, Billy.
Tala om för dem vad du såg.
Det var absolut ett sjöodjur.
En kabellängd, från näbb till stjärtfena.
Och där kom det, brölande i natten,
med ett öga så stort som ett fyrljus.
Vi rammades från styrbord.
Vi krossades från babord.
Och sedan slog det till, midskepps.
Backen brast. Vi sjönk.
Fyrtio stackars sjömän drunknade.
Det här rör sig om en skeppsödeläggare.
Rena undret att gamle Billy lever.
- Berätta om tänderna. - Som storsegel, det svär jag på.
Och andedräkten rök som från en kamin.
Du har själv andedräkt så det förslår, min talföre vän.
Kan ni besvara några frågor? Jag är harpunerare.
Jag gillar vidunder av alla slag.
Håll dig borta från honom, din sjöskrävlare!
Jag ville bara lukta på andedräkten. Din känns på långa vägar.
Om vi kokar oljan ur honom, får alle man en sup,
om det går att svälja något efter hans skepparhistorier...
Där är de!
Sluta! Kom, Casey.
Inget passande ställe för en prästson.
Minnie!
Daisy, kom!
Nu lägger vi ut!
Vad håller ni på med?
Det är ingen idé att lasta ur. Seglatsen är inställd.
Inställd igen?
Det är inte klokt! Vi undersöker saken.
- Vänta här. - Ja, sir.
Stämmer det att seglatsen inställts?
Tyvärr, professorn. Besättningen lämnade skutan i morse.
Vi måste till Saigon. Finns det inget annat fartyg?
Nej, tyvärr. Nästa.
Halvvägs jorden runt från Paris - och så detta.
Vi kan inte göra någonting åt det.
Kan ju packa om och packa upp. Har jag gjort annat sista månaden?
Professorn.
Men San Francisco får njuta lite längre av ert sällskap.
Jag arbetar för Bulletinen. Herrarna här skriver för Globe och Post.
Hur står det till?
Vi hör gärna er åsikt gällande sjöodjuret.
Min åsikt är för närvarande negativ.
Men jag vet inte mer än vad ni gör.
Ett ögonblick, professorn.
Ja?
Vad anser nationalmuseet i Paris?
Ingen aning.
Vi hörde att ni tänkt samla fakta om sjöodjuret under er resa.
Då är ni tyvärr felunderrättad.
Jag besöker Orienten av rent vetenskapliga skäl,
om jag nu kommer dit.
Kan inte jättenarvalen bli 80 fot lång?
Fråga en fisk.
Kunde vi bara dyka djupt nog,
skulle vi alla förundras över varelserna därnere.
Kan en sådan varelse förstöra eller sänka ett skepp?
Var den stor nog är det inte otänkbart.
Tryck inte det. Var försiktig, professorn.
Då, mina herrar, skriver jag ett utlåtande senare.
Då förnekar ni inte möjligheten att sådana sjöodjur finns?
- Jag förnekar ingenting. - Är ni säker?
- Vad är det ni ritar? - En skiss av sjöodjuret.
Tack, professorn.
- Adjö. - Adjö, sir.
Glöm inte vingarna.
Se vad de har ställt till. Så sa jag aldrig.
- Se på den här teckningen. - Jag visste det.
"Havsdjupets fasor beskrevs idag
"av professor Arronax från Paris nationalmuseum."
Bara långsökt nonsens!
Långsökt?
Sjöodjurets proportioner stämmer rätt bra.
Ni kan inte mena allvar, professorn.
Det kan inte flyga iväg med en skuta i munnen.
Men själva storleken...
Det är en ganska stimulerande tanke när man tänker närmare på saken.
Ursäkta. Professor Arronax?
Inte fler reportrar. Nu räcker det.
Professorn är upptagen.
Jag representerar Förenta staternas regering.
Förenta staternas regering?
Får jag stiga på?
- Får han stiga på? - Naturligtvis, sir.
- Stig in, mr Howard. - Tack.
Jag ska fatta mig kort.
Jag hörde att ni vill till Orienten, samt att ni blivit fördröjd.
Om vi erbjuder att ordna er resa via en annan rutt,
en tre-fyra månaders kryssning genom Söderhavet?
- Skulle ni godta anbudet? - Ja, naturligtvis är jag intresserad.
Slå er ner.
Tack.
Då är ni och er assistent
amerikanska regeringens gäster
tills vi kan landsätta er i Saigon.
Varför hedrar ni professorn på detta sätt?
Det är vi som är hedrade.
Med kunnighet inom sjö och hav, blir ni en skarp iakttagare.
Era observationer påverkar allmänheten.
Vi kan antingen bekräfta eller dementera vissa rykten.
Jag visste det. Det hela gäller sjöodjuret.
- Stämmer det? - I högsta grad.
Enligt tidningarna tycks ni tro på ryktena.
Professorn har blivit felciterad.
Ja, tyvärr blev jag felciterad.
Men jag har ett öppet sinne.
Så mycket bättre. Er rapport blir objektiv.
Andra länder planerar också expeditioner.
Men jag tror att vi har vissa fördelar
om inte annat så för att ni kanske vill vara med.
- Det var vänligt sagt. - Vi antar ert anbud.
Bra.
Vill professorn följa med
för att möta Farragut?
Han har kommandot på krigsskeppet.
Jag bör nog tillägga att han har ganska uttalade åsikter
gällande sjöodjur.
- Han är inte så vidsynt i ämnet? - Definitivt inte.
Vi reste söderut och spänningen var hög.
Alle man höll utkik, och vakten hölls dag och natt.
Oavsett vad han själv ansåg om saken,
lämnade kapten Farragut inget åt slumpen.
Med sedvanlig grundlighet var planen att dela upp Stilla Havet i kvadrater
och genomsöka var och en.
Första månaden for vi i cirklar,
korsade vår bana fram och åter.
Det fanns inte en skymt av vårt byte.
Det fanns gott om falska alarm
vilket inte förhöjde stämningen.
Blås!
I lovart!
I ändlösa dagar och nätter finkammade vi Stilla Havet.
Hoppet började falna.
Det var ingen överraskning
då kapten Farragut natten till den 8 december 1868
inkallade oss till möte.
Jag tror mig ha fullgjort mina förpliktelser gällande den här legenden.
Som bevis har vi sjökorten här.
De redogör tillförlitligt
för tre och en halv månads ångkryssning
på jakt efter ett sjöodjur.
Jag anser att det inte finns och aldrig har funnits något sjöodjur.
- Upphör ni med sökandet? - Vi har inget annat val, professorn.
Vi sätter stopp för ryktena och ser till
att tidningarna tvingas återta sina överdrifter.
Men vi har inte bevisat någonting, kapten.
Vi bör inte slösa mera tid.
Jag står fast vid mitt beslut.
Vi landsätter er i Saigon.
Mina herrar.
Upp med hakan, professorn.
Ni glömmer allt då ni ser flickorna i Saigon.
Blev inte ni utlovad en belöning för sjöodjuret, mr Land?
Den visste jag att jag inte skulle få kamma in!
Jag ska ta hyra på första bästa valfångare.
Rik blir jag inte, men jag slipper peta tänderna med en harpun.
Kanske har vi tur. Vi kunde ha sjunkit.
Du skrämmer mig.
Var en god förlorare, professorn. De största fiskarna slipper alltid undan.
Så synd, professorn.
Jag vet att ni ville ha ett uppstoppat sjöodjur i nationalmuseet.
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svärjag vid tatueringen min
Sjöjungfrun Minnie
Mötte jag i Madagaskar
Hon kysstes i lä
Närjag bad på knä
Så en kväll Slockna' hennes kärleksflamma
Blås mig omkull, för tusan anamma
Hon bytte mig mot en forell
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svärjag vid tatueringen min
Tyfonen Tessie
Mötte jag på Javas kust
När vi kysstes bubblade jag över i floder av lava
Sedan fick jag mitt livs skrämskott medsamma
Blås mig omkull, för tusan anamma
Ty hon var kaptenens fru
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svärjag vid tatueringen min
Och Harpun-hanna
Hade ett nylle så man rös
Läppar som metkrokar
Och en näsa som ett roder
Kysste jag henne
Och höll henne ömt
Det finns inget värre sjöodjur
Som havet gömt
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det, sanningen nära
Det svärjag vid tatueringen min
Skepp ohoj om styrbord!
Sätt genast kurs mot skeppet!
Andre båtsman, kalla alle man till livbåtarna.
Ajaj, kapten.
Alle man till livbåtarna!
Hon gick till botten med hela besättningen.
Stackars satar.
Inte en levande själ kvar.
Vad kunde ha orsakat en så våldsam explosion?
Svart krut. En hel skeppslast full.
Vad fick det att detonera? Hon måste ha stött på något.
Eller kunde något ha stött emot fartyget?
Vad menar du?
- Sjöodjuret, menar du? - Ja, det är det nog.
Jag har sett fler sjöodjur i faster Gussies akvarium
än på hela kryssningen.
Visst är det sjöodjuret!
Håll klaffen på däck!
Jag insisterar
att professorn behåller sina skrönor för sig själv.
Föremål rör sig på däck från babordssidan.
Där är sjöodjuret!
Trumslagare! Alle man på däck!
Gör pumparna klara. Ladda!
Raska på där! Sikta och skjut! Vad står på?
- Hon sticker ifrån oss, sir. - Skjut akterifrån då!
Ajaj, kapten! Styr ut ordentligt.
Vi träffade, kapten. Hon vänder.
Hon vänder!
Ner i barkassen, mr Land.
Gör klart för nedhalning!
Håll i er, professorn!
Håll i er!
Hjälp! Ak inte ifrån oss!
Hjälp!
De har satts ur spel. De kan inget göra.
De måste ju! Hjälp!
Ser du någonting alls?
Nej. Vänta tills dimman lättar.
Jag håller på att domna bort.
Titta, professorn. Jag kan se något därborta.
- Vad är det? - Vet inte. Det ser ut som ett sjöodjur.
Jag struntar i vad det är, bara det flyter.
Ett sådant mirakel! En ubåt.
Ett undervattensfartyg, alltså?
Det är otroligt.
Hittills har sådana bara funnits i människors fantasi.
Vet ni vad? Jag gillar inte det här.
Ohoj! Är någon ombord?
Den... verkar övergiven.
Vi kan nog råka illa ut här, professorn.
Vi väntar. Någon kanske kommer upp.
Nej. Väntar vi, så kan tingesten dyka ner.
Det är inte alls omöjligt.
Hallå.
Är någon därnere?
Här är ju rena dagsljuset.
Och den går varken på olja eller gas.
- Ett stort geni ligger bakom det här. - Och mycken ondska.
Minns att det är ett förintelseredskap.
Hallå?
Ohoj! Är det någon där?
Ohoj! Är det någon ombord?
Hörde ni, professorn?
Någon ropar utifrån.
- Kom. - Vänta.
Se här.
Ge mig ett handtag, kompis.
- Fatta tag i åran. - Är det du, Ned?
- Kom någon annan undan? - Ja, professorn är därnere.
Så han fick sitt sjöodjur, trots allt.
Här verkar tomt men man vet inte hur länge det varar.
Och jag har ingen brådska med att hälsa på ägarna.
Jag är inte så ivrig själv.
Jag sätter hellre min tillit till havet.
Precis min åsikt. Jag ska ropa på professorn.
Hjälp till här först. Ta åran.
Vi ska vända på den här.
Släpp inte.
Här är stort.
Jag har aldrig sett något liknande.
Det här verkar vara kabyssen.
- Ser ut som kockens lediga dag. - Jag ropar på professorn.
Professorn!
Professorn?
Hör ni mig?
Var är ni, professorn?
Hallå! Jag är härinne.
Var?
Jag trodde att jag sett er för sista gången.
Vad är det?
En begravningsceremoni under havsytan.
Ned Land är här med en båt.
- Den långe mannen verkar vara ledaren. - De kan komma tillbaka när som helst.
Låt mig vara!
Hjälp!
- Genomsök båten. - Ajaj, kapten. Följ mig.
Tag fast honom!
Sänk barkassen!
Knuffas inte.
Ni kommer från krigsskeppet som angrep oss?
Vi trodde detta var ett sjöodjur,
inte en människouppfinning.
Ned Land, förste harpunerare.
Conseil, min assistent.
Jag är Pierre Aronnax från Paris nationalmuseum.
Professor Aronnax.
Er känner jag till, jag har läst vad ni skrivit.
Tur för er att er bakgrund skiljer sig
från era medbrottslingars.
Ni får stanna kvar. För upp de andra på däck.
Ett ögonblick. Vad ska ni göra med oss?
Ni var inte inbjudna. Ni kom för att förgöra mig.
Det är inte sant. De har inte skadat någon.
Ge inte oss skulden för krigsskeppets beskjutning.
- Jag kräver rättvis rättegång. - Det har ni fått.
Sjön förde hit er och får er nu tillbaka.
Sluta knuffas!
Så här kan ni inte göra! Det är ju barbariskt!
Jag är inte så civiliserad, professorn.
Jag har avsagt mig samhället, för personliga skäls skull.
Följaktligen lyder jag inte dess lagar.
Men jag är ju lika skyldig!
Jag erkänner att jag, såväl som de
gick med på att spåra det vi trodde var ett sjöodjur.
Men vi är inte mer skyldiga än resten av världen.
Skyldiga nog, anser jag.
Ni har mycket att lära, professorn.
Er bok är lysande,
men är inte omfattande nog.
Ni har begränsat ert arbete till vetenskap på land.
Sanningen om djupens historia börjar där er avslutades.
Mirakel av obeskrivliga proportioner,
hemligheter som endast jag känner till.
Men dessa är jag villig att dela med er.
På bekostnad av mina kamraters liv?
Beklagar. Ni måste välja mellan dem och mig.
Då tackar jag nej.
Ett beklagligt val, professorn.
Upp med honom!
- Gör klart för sjösättning. - Ja, kapten.
- På era platser. Klart för dykning! - Ja, kapten.
På era platser! Klart för dykning!
Sakta framåt!
- Vad har han i kikarn, professorn? - Ingen aning.
Lämpa barlasten!
Tre grader ner.
Stopp i maskin! Mot ytan!
- Dra upp de båda karlarna! - Och den tredje?
Ner med allihop och lås in dem i hytterna!
Nu vet jag vad jag behövde veta.
Hej, Esmie.
En kyss?
Iväg med dig nu. Kom in, mina herrar.
Var så goda och sitt.
Tack.
Varsågod, professorn.
Servera dem.
Era kläder hänger på tork och återlämnas inom kort.
Känn er nu som hemma i min enkla kajuta!
Enkel, säger han.
- Det här är inte dåligt alls! - Kalla mig kapten Nemo.
Låt mig framföra vårt tack, kapten. Vi är glada att vara i livet.
Här behövs inga tack. Ni står alla under den strängaste uppsikt.
Och jag avråder er från rymma.
Förstår ni?
Var fånge har väl rätt att rymma?
- Visst. - Och gäster behöver inte rymma.
Vi verkar vara både och.
Se det som en gynnsam kompromiss.
Jag tillåter inga gäster ombord på Nautilus,
och ni vet vad som händer med fångar.
Utsökt mat, inte sant?
Det smakar mycket gott.
Det ligger en gaffel till vänster, mr Land. Är ni ovan vid bestick?
Jag är inte så noga med dem.
Hur har ni råd med sådana här måltider, kapten?
Rätterna kommer från mitt kök nere i oceanen.
Här finns ingenting från torra land.
Så intressant. Smakar som kalv.
Smaken bedrar. Det är havsormsfilé.
Då är säkert det här något annat än lamm.
Det är lysfisksbringa med havstulpaner i bläckfiskssås.
Mycket gott.
Det smakar faktiskt bättre än lamm.
Min kock är oerhört skicklig i att tillaga dessa råvaror.
Har ni redan ätit färdigt?
Bara huvudrätten.
Kan jag få grädden, tack?
Grädden är förstås kaskelotmjölk.
Och den delikata frukten är syltad sjögurka.
Det kunde jag aldrig tro. De smakar förträffligt.
Ät upp er pudding, mr Land.
Är det pudding?
Vad är det?
Ett av mina egna recept. Sauté på ofödda bläckfiskyngel.
Inget här går att äta! Sauté på ofödda bläckfiskyngel!
Eftersom vi närmar oss ön Crespo,
får ni möjlighet att välja er egen mat.
Menar ni att vi får stiga i land?
För att gå på en snabb jakt.
- Det passar mig utmärkt. - Mig också.
- När sätter vi igång... kapten? - Inom kort.
De här båda följer med på jakten. Förbered dem, tack.
Ja, kapten.
- Ta en cigarr, professorn. - Tack.
Mycket angenäm.
Litet säregen. Havanna?
Sjögräs.
Jag kan inte klaga på komforten, kapten.
Men jag känner mig som en dödsdömd som just ätit sin sista måltid.
En mycket god sådan.
Tack.
Jag undrar fortfarande varför ni lät oss leva.
Jag ville se hur lojal ni var mot era kamrater.
Jag kan nog få användning för sådan oläglig hängivenhet.
Oläglig?
Det värmer mitt hjärta att ni inte höll ert liv kärare
än era medmänniskors.
Jag förstår inte.
För närvarande behöver ni inte förstå.
Men jag kan komma att behöva er.
Och tills jag beslutat mig, kan ni förströ er själv.
Här finns litteratur,
konstskatter, mina samlingar,
även musik, om så önskas.
Vi är nästan framme vid ön Crespo.
Allt detta brukade vara en ö.
Trots att den har sjunkit, är den ännu bördig.
- Här jagar vi och idkar jordbruk. - Under vattnet?
Sjön förser mig med allt jag behöver.
Just en snygg jakt! Jag visste att det var ett knep.
Kan man inte göra någonting här utan att blöta ner sig?
Det känns som om jag övertagit ett fiskjobb.
Vänta! Vad gör du med den där?
Vad gör du?
En Nautilusexpedition.
De två som försöker hinna ikapp är era kamrater.
Det är en ny erfarenhet för dem. De lär sig snart.
- Vill ni också pröva? - Ja, gärna!
Jag vill möta alla under öga mot öga.
Som ni vill. Jag ska visa er.
En säregen skymningsvärld öppnade sig för min syn
och jag kände mig som den första människan på en ny planet.
Jag var en inkräktare i havsdjupets magiska trädgård.
Kapten Nemo och jag var inte ensamma där.
Där fanns jägare och jordbrukare från ubåten,
insamlande havsbottnens skörda.
Jag beundrade hans snillrikhet
och avundade honom herradömet över denna förglömda naturvärld.
Här fanns rikligt av de råämnen
som behövs för vårt livsuppehälle.
Ett överfullt undervattensskafferi,
helt till kapten Nemos förfogande.
Otroligt! Det finns en skatt därute, kapten!
En kista med guld, silver och diamanter!
Ni skulle skaffa mat. Ingen kan äta en skatt.
Äta kan jag när som helst.
Ni värderar de ringaste av förnödenheter.
Här används krimskrams som barlast.
Barlast?
Jag lättar gärna på skutan åt er.
Det finns inte större skatter än en skarp hjärna och en mätt mage.
Böj inte ryggen för några ynka slantar när ni ska skaffa föda.
Ni verkar ha plockat upp en del själv.
- Du glömmer dig, Ned! - Pröva inte mitt tålamod!
Jag vet något som är enklare än konstant bevakning.
Sådant slöseri!
Ned, professorn vill tala med dig.
Jaså?
Var snäll och stäng dörren!
Tro inte för ett ögonblick att han kommer med tomma hotelser.
Irriterar du honom får vi alla sätta livet till.
Se vad som hände då du gav dig av på egen hand.
- Varför gjorde du så? - Fråga honom! Han kom ju också med.
Vetenskapligt intresse. Jag visste inte att han fikade efter skatter.
Inte?
Du hjälpte ju mig att bära, din lögnhals!
Sluta gräla. Vi måste hålla samman.
- Det är vår enda chans. - Vad för chans?
Jag vet vad ni vill. Galenpannan har förvridit huvudet på er.
Ni tror att ni kan lista ut Nemos hemligheter.
Det är vi skyldiga resten av världen, Ned.
- Har du en bättre plan? - Ja.
Jag vill härifrån.
Fast jag far gärna iväg med fickorna fulla.
Hur kan du vara så dåraktig!
Varför inte? Han har stora rikedomar ombord.
Det vore inte stöld. Han gjorde samma sak själv.
Kan ta kommandot här, har vi framtiden bärgad.
Jag finge min egen skuta,
och ni behövde inte ta er fram på en professorslön.
Stirra inte så skenheligt på mig!
Jag såg guldglimten i ditt öga då kistan brast.
Hör på mig, Ned!
Slå grillerna ur huvudet!
Lova att du inte sätter igång något på egen hand!
Det kan jag inte lova.
Men försök på mitt sätt först!
Jag kan nog vinna kaptenens förtroende, med hjälp och lite tid.
Kan jag räkna med dig?
Så långt kan jag väl gå.
Inget enmansmyteri än.
Det är bästa sättet. Tro mig!
En sak ska professorn ha klart för sig.
Nemo är från vettet.
Det går inte att göra överenskommelser med en galning.
Medan ni är sockersöt mot honom ska jag fundera ut en saltare teknik.
Dåre!
Han inser inte vidden av detta.
Här står vi inför tidernas upptäckt,
och han går på om guld och rymning!
Trivialiteter! Nonsens!
- Det beror ju på var man står. - Vad menar ni med det?
Ned värdesätter sitt liv mer än vetenskapliga prestationer.
Hans liv är betydelselöst.
Ert och mitt också, jämfört med grunden till allt det här.
Han får inte sätta sig upp mot Nemo.
Idag råkade vi ut för en våldsam storm.
Ett vanligt fartyg skulle blivit svårt skadat.
Lugnt och säkert
kryssade Nautilus under ovädrets räckvidd.
Jag var mycket upptagen,
så jag överlät på min assistent att hålla Ned Land under uppsikt.
Även om han verkade ha lugnat ner sig,
visste jag att han krävde ständig tillsyn.
Jag ska se efter därnere, sir.
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare som är sann
Om sprattelfisk Och flickor små
Nätter som denna Med månen i skyn
Söt, eller hur?
Allt eftersom resan fortsatte,
blev jag alltmer fascinerad av Nautilus
och hennes drift.
På min värds anmodan inspekterade jag fartyget.
Han tycktes vilja visa mig allt.
Vi gick in i fartygets innersta,
drivkraftsenheten.
Det var uppenbart att kapten Nemo upptäckt
vad människan alltid eftersträvat.
Universums dynamiska kraft.
Den hemligheten gav honom herravälde över havsvärlden.
Jag har svårt att förstå
hur någon kan konstruera och bygga en farkost som denna.
I ett nu
behärskas krafter bortom vetenskapens vildaste fantasier.
Denna kunskap kan ju revolutionera världen.
Eller förinta den.
Se så fridfullt det är.
Havet är allt,
en naturens väldiga reservoar där jag fritt kan färdas.
Med skenbar likgiltighet
ägde kapten Nemo nyckeln till världens framtid.
Under mina observationer
märkte jag att mäktiga krafter drev denne märklige man.
Tänk efter.
Ovan havsytan råder hunger och fruktan.
Människor utövar ännu sina orättvisa lagar.
De slåss, sliter varandra i stycken.
Bara några få fot under vågorna upphör deras välde,
deras ondska drunknar.
Här, på oceanens botten finns friheten.
Här är jag fri.
Vad skulle hända om de kontrollerade maskiner
som den här ubåten.
Då får de hellre tro på sjöodjur
och jaga mig med harpuner.
Efter 5000 mil under havet,
hade jag fortfarande inte löst gåtan kallad kapten Nemo.
Men en dag bad han mig följa med iland.
Jag kände på mig att jag äntligen skulle få mitt svar.
Fånglägret Rorapandi, den vite mannens grav.
Jag trodde det lagts ner.
Inget läggs ner om det bringar in pengar till denna avskydda nation.
Använd den här, så ser ni bättre vad jag menar.
Vad innehåller säckarna de bär?
Nitrat och fosfat till ammunition, krigets såningsfrön.
Det är en dödslast som lastas ombord,
och då skeppet seglar hem med den, dör världen lite till.
Jag var själv en av de där stackars satarna en gång.
Titta en gång till.
Glöm aldrig vad ni sett här idag.
Jag har sett nog.
Det är för alltid inetsat i mitt minne.
Jag rymde inte ensam därifrån.
Andra följde med, de finns fortfarande kvar hos mig.
Nautilus besättning?
De är hängivna män och äger en livsdrift,
men de äger också en drift att dö.
Vi grep ett av deras fartyg och flydde bortom deras sjökort,
till en plats jag kallar Vulkania.
Vulkania? Det låter avlägset.
Avlägset - till fördel för oss.
Det var där vi byggde Nautilus.
Ni får förmånen att se och bilda er en uppfattning om henne.
När vårt uppdrag är avslutat, seglar vi hem med Nautilus.
De håller på att få upp ångan, kapten.
Bra.
Skutan utan flagga seglar med tidvattnet.
Men hennes onda last når aldrig sitt mål.
- Ni har era order. - Ja, kapten.
- På era poster. - Gå under däck, professorn.
- Ska ni sänka skeppet? - Jag sade åt er att gå under däck!
Och stanna i er hytt!